Resan börjar i en laglös trakt: Nordvästra gränsprovinsen.
Många har försökt ta kontrollen över den, men få har lyckats.
Jag står på toppen av Khyberpasset mellan Pakistan och Afghanistan.
Här har många stora arméer passerat.
Alexander den store, perserkungen Darius och Timur Lenk.
Och 1842 kom en ensam överlevare efter britternas invasionsförsök-
-och meddelade att 17 000 av hans kamrater var utplånade.
Många historiska händelser har utspelats här-
-för detta är enda passagen genom det enorma bergsmassiv-
-som till sist ska bli Himalaya.
Vi ska resa genom Pakistan, Indien och Nepal-
-Tibet och Kina, Assam och Bhutan-
-och till sist in i Bangladesh, där bergens stoft rinner ut i havet.
Vi börjar på Khyberjärnvägen som byggdes av britterna för 80 år sen.
-Är det många tunnlar? -Ja, 32.
Det kostade 100 000 pund/mile.
Loket är ännu äldre, från 1916. Men föraren är betydligt yngre.
För 70 år sen var tåget troligen fullt av brittiska soldater-
-som drog en lättnadens suck när de lämnade sin ogästvänliga post.
Stekande hetta och karg bergmark.
I dag har krigsherrarna sina palats här.
Den här järnvägen överlever tack vare kärlek, inte lönsamhet.
Vad har ni för ärende till Khyber?
Jag åker ofta hit.
Jag anlände från Dubai i morse.
Direkt från flygplatsen tog jag tåget till Khyber.
-Då måste ni gilla järnvägar. -Absolut. Jag älskar ånglok.
Med 34 tunnlar och 92 broar på en 60 kilometer lång sträcka-
-har Khyberjärnvägen potential som turistmål. Men var är turisterna?
Är det svårt att driva järnvägen nu för tiden?
Ja, på grund av det instabila politiska läget.
Vi har få turister i Pakistan, så det är svårt att driva järnvägen.
Hur ska vi kunna köra tåget om vi inte får nog med turister?
Här sitter opinionsbildare, lokala storheter och stadsbor-
-som ägarna hoppas ska hålla järnvägen vid liv.
-Är det farligt att resa hit? -Nej, inte nu.
Inte förut heller. Folk i Pakistan är gästvänliga.
De tar bättre hand om sina gäster än om sig själva.
Man hör Darra på långt avstånd. Det låter som ett fältslag.
Men det är en vanlig dag i staden som lever på vapen.
-Men varför just här? -Det är en perfekt plats...
...att tillverka vapen på, med de omgivande bergen...
Min guide heter Zahoor Duranni.
Man har tillverkat vapen i 120 år.
-Åt den folkstam som bor här? -Ja, och bara här.
Vapenproduktionen sköts av små företag-
-som kan tillverka exakta kopior av alla världens vapen.
Ännu fler vapenverkstäder.
Ja, det är som vapnens Bollywood här.
De säljer och köper...
Titta där. Nån har köpt ett vapen och provskjuter.
Vapentillverkningen har stolta anor-
-och vapensmederna liknar snarare skriftlärde som läser gamla texter.
Varje dödligt vapen tillverkas med kärlek.
Det här är en miniversion av en rysk kalasjnikov.
Kalasjnikov, AK-47. Den känner alla till.
Det här är delarna. Den här delen...
Här tillverkas en del av vapnet.
Tillverkar de andra delar i andra verkstäder?
Ja, varje verkstad är specialiserad på en särskild del.
Sen sammanfogas delarna.
Allt tillverkas för hand på ett gammaldags vis.
Ja, det är det bästa med alltihop.
Det mesta här görs för hand.
Vilka är det som köper vapnen?
Det här är stammarnas område.
100 000 människor lever i de fria stammarnas territorium.
Här behöver man inte ha licens för att få äga ett vapen.
Unga och gamla byter vapen som man byter bil.
Om man vill ha ett nytt och bättre vapen-
-så kan man sälja det gamla.
Priserna är skrämmande rimliga.
Ett enkelt vapen kostar 10 pund, och en Kalasjnikov kostar 80.
Och inget är omöjligt att skaffa fram.
Har ni en sån som James Bond har? Känner du till James Bond?
-Han har en pennpistol. -Han har alltid fina vapen.
Här har du pennan. Du kan skriva under dina checkar med den.
-Jag skojade bara! -Ta bort överdelen...
Här stoppar man i en .22-kalibrig kula.
Man skriver: "Med vänlig hälsning, James Bond"...
Ska det vara en sån kula? Den är liten.
Från vilket avstånd kan man döda nån?
På 25-35 meter, ungefär.
Jaha. Tvärs över gatan.
-Se där! -Det är bäst att man skriver på...
Zahoor förklarar att i Nordvästra gränsprovinsen-
-bär folk vapen som engelsmän bär paraply.
Det kan förklara den märkliga högdragenheten.
Det är idylliskt och oroväckande. Lugnt och livsfarligt.
Peshawar präglas av sina basarer, var och en med sin specialitet.
På Chargan Mandi säljs kyckling. På Sabzi Mandi grönsaker-
-och på Chour Bazaar säljs allt möjligt och omöjligt.
En del av staden är helt och hållet tillägnad tänder.
I varannan butik verkar det finnas en tandläkare.
-Titta där. -Ja, mycket imponerande.
Ska vi gå in och titta?
Abdul Wahid äger en av Peshawars främsta inrättningar.
Abdul Wahid är rätt person att ta hand om krånglande hörntänder.
Han har lärt sig tandläkaryrket av sin farbror.
Om man behöver laga blir det billigt.
Det kostar 50 rupier, alltså ungefär 50 pence.
Femtio pence, eller upp till två pund.
Jag hade problem med tänderna som ung.
Några tänder fick bytas ut.
Kan han undersöka min mun och se vad han hittar?
Det blir spännande att se vad han hittar. Vilka starka händer.
När herr Wahid undersöker min mun-
-kan jag bara luta mig tillbaka och tänka på England.
Det behöver rengöras, säger han.
Vill du borsta tänderna?
-Förlåt? -Du behöver rengöra tänderna.
Säg inte det till min tandläkare. Jag brukar borsta tänderna.
Men jag har nyss ätit frukost.
Om han skulle laga en tand och ge mig en fyllning-
-skulle han använda den här då? Kan han visa sin borr?
Kan jag få se den?
Jag förstår. Där har vi den, ja.
Det liknar nåt man använder när man skruvar upp ett skåp.
Men en sak är viktigare än tandvård i Pakistan.
I Pakistan är man besatta av cricket, och spelar var som helst.
Ju yngre de är, desto mer entusiastiska.
Det var trots allt vi som uppfann sporten-
-så jag vill gärna lära ungdomarna hur det ska gå till.
Kastaren ser överdrivet självsäker ut.
Men det var inte utan skäl.
Visst var den ute?
De står ju kvar!
Ja ja, okej. Det var bra kastat.
Att slå var aldrig min starka sida.
Jag koncentrerade mig på mitt ospelbara kast.
Fyra runs.
Det blev inte mer än fyra. Men nu blir det allvar.
Pinsamt. Ingen boll.
Jag struntar i cricketen och riktar in mig på humor.
Det fungerar!
Stenen i mitten! Vad säger ni om det?
Ja!
Nästa dag måste jag uppföra mig-
-för jag ska besöka en av de sista stora godsägarna i Pakistan.
Här bor prins Malik Ata Muhammed Khan-
-och huset är en kopia av militärakademin i Sandhurst.
Av den öppna vagnen och de magnifika hästarna att döma-
-gillar prinsen att göra saker ordentligt.
God morgon, Michael! Hoppas att du hade en trevlig resa.
-Jag anlände verkligen med stil. -Det blir tjurkapplöpning i morgon.
Ja, de lär vara legendariska. Och ni har visst riktigt bra tjurar.
Här inne var det svalt.
Prins Malik bor ensam, men äter vid ett fullt dukat bord.
En flaska står framför mig-
-men i det torrlagda Pakistan är urvalet begränsat.
-Varsågod. -Tack. Mycket trevligt.
-Rider ni själv? -Ja.
Prinsen är ingen blyg viol, direkt.
Jag deltog i VM i Los Angeles.
Jag vann silverlansen där, och sen red jag i Santa Barbara.
Jag blev världsmästare 1982.
Utseendet är viktigt för er-
-med tanke på de vackra palominohästarna-
-och västarna i guld och svart-
-som tjänstefolket bär.
Det är husets traditionella uniform.
Men det kommer att förändras. Jag är den siste dinosaurien.
Efter mig slutar allt med en ny generation.
De är välutbildade, bor i stan och avskyr lantlivet.
Och de vill inte ta hand om sjuka hästar eller kor.
Jag tror att jag är den sista. Efter mig tar det slut.
Flera av betjänterna, och ni själv-
-har praktfulla mustascher.
Det är vanligt med mustasch i det här området.
Och i den brittiska armén fick de extra betalt för mustaschen.
Det var en särskild lön.
Höjdpunkten blir besöket på kapplöpningsbanan.
Prinsen deltar med fyra par av sina Dhannitjurar.
Tjurkapplöpningarna hålls för att fira skörden.
Här får man chansen att föra oväsen, klä upp sin boskap-
-glömma arbetet och spela på sin favorittjur.
Tjurarna får mjölk och honung-
-och efter en parad paras de ihop två och två.
Ska man lyckas hålla tjurarna lugna länge nog-
-så att förarna hinner ställa sig på brädan vid starten?
Tävlingsbanan är 550 meter, och första pris är en Toyota.
De går rakt. Nej...
Hur många tar sig i mål?
Banan är lång, 550 meter. Det klarar bara en häst.
Det är svårt för en tjur att springa så långt.
-Några springer rakt mot publiken. -Ja, de har lärt sig.
De vet att det blir lättare när de lämnar banan.
De smarta tjurarna springer snabbt av banan.
De som är dumma och har druckit alkohol springer rakt fram.
-Är det farligt? -Du ska få se en av förarna.
Han har tävlat här i 25 år och förlorat en arm.
Han har förlorat sin arm i en tjurkapplöpning.
Kära nån.
Ska vi be honom komma upp?
Det är en gammal jockey.
Han fastnade med armen i släden.
Tjurarna drog av den så att armen lossnade.
-Brukar publiken bli skadad? -Ja, det är ännu farligare.
Om de hamnar emellan så blir det inget kvar av dem.
-Har nån blivit dödad? -Ja, många människor.
-Är det sant? -Ja.
Är det tillåtet att springa bredvid?
Förr var männen starkare.
Jag har sett duktiga löpare. Titta, där har vi ett duktigt par.
Ett underbart par.
-Menar ni förarna? -Nej, tjurarna.
Alla förare är duktiga.
-Har ni några tjurar i loppet? -Jag har haft fyra par.
En sprang till lastbilen, och de andra åt ett annat håll.
-Men ingen gick i mål. -Det var inget vidare för er.
Jo, jag delar ut priser till fattiga, inte till mig själv.
Plötsligt är det vi som är i skottlinjen.
Prinsen skriker åt oss, men Nigel vägrar stänga av sin kamera.
Tack och lov får vi filma ännu en dag.
På busstationen i Peshawar kan man resandets konst.
Här kör inga fordon utan utsmyckning.
Förarna lägger både tid och pengar på att försöka bräcka varandra.
Mitt i alltihop går en kvinna med sin dotter.
En ovanlig syn i ett land där det offentliga livet tillhör männen.
-Här är din buss. -Hur vet du det?
Det står 6808 på den. Det är bussen till Chitral.
-Ska jag stiga på här? -Ja, lycka till. Hoppas att vi ses.
Tack för att du hjälpte mig att förstå Peshawar.
Lowaripasset är enda vägen till regionens mest avlägsna dalar-
-och den öppnas först efter snösmältningen.
Det är mitt första möte med de höga bergen-
-och nu grusas alla förhoppningar om en bekväm resa.
Den som tar sig förbi passet möter Chitrals grönska-
-som täcker en smal dal vid gränsen mot Afghanistan.
Chitral är avskuret större delen av året-
-och människorna här är oberoende.
Fram till för 30 år sen styrdes staden av familjen Ul-Mulk.
Siraj, ättling till familjen, visar mig den moské hans farfar byggde.
I madrassan, den religiösa skolan, är undervisningen i full gång.
På grund av den stränga religiositeten i området-
-anses naturvetenskap och matematik mindre viktigt än Koranstudier.
Pojkarna lär sig Koranen utantill på det främmande språket arabiska.
Oavsett vad han tycker om skolan, är Siraj stolt över poloplanen.
-Polo har sitt ursprung i Chitral. -Jaså? I den här staden?
Ja. Britterna modifierade sporten och spred den över världen.
Nu spelas modifierad polo i Hurlingham och Palm Beach.
Men här spelas den ursprungliga polon, utan regler eller domare.
Alla gillar sporten. Man måste inte vara rik.
Det finns en orsak till det stora antalet åskådare.
Om mindre än en vecka ska ett lag representera Chitral-
-i den hårdaste av alla polomatcher:
Det årliga derbyt mot ärkerivalerna Gilgit.
Matchen spelas på 3 600 meters höjd-
-på världens högst belägna hästpoloplan.
Det sägs att man förr spelade polo utan boll-
-men med en fårskalle eller nånting liknande.
Eller med fiendens huvud.
Så sägs det i traktens legender om polo.
Men jag vet inte om det är sant.
Här klubbar de inga huvuden-
-men det blir en tuff strid med lokalbefolkningen som publik.
De enorma bergen vid gränsen mot Afghanistan-
-är genombrutna av klyftor och raviner.
Smala stigar längs bergväggen är enda vägen till de gömda dalar-
-som under århundraden erbjudit en fristad åt dem som behöver.
Djupt inne i en klyfta bor ett folk vars religion, kultur och livsstil-
-skiljer sig från resten av Pakistan.
De har varken bil eller tv-
-men de har en skola, där jag får bli gästlärare i engelska.
Hej.
Tack så mycket. Det var jättebra.
Okej. Får jag sätta mig här med dem? Tack.
Hej. De har bett mig att ge er en lektion i engelska.
Jag vill lära er vad kroppsdelarna heter.
Vad är det här?
Huvud.
Ska ni prova att säga det? Säg det igen. Det här är...
-Huvud. -Jättebra.
Vad sitter mitt på huvudet? Den går inte att missa.
-Näsan! -Näsan. Jättebra.
-Och... -Mun! Hals!
Arm!
-Hand! -Hand.
Det här är hela handen.
-Men vad är det här? -Tumme!
-Och det här är... -Fingrarna!
Ett finger. Två fingrar!
-Två fingrar. -Tre fingrar!
Inga fingrar.
-Och det här, då? Vad är det? -Ben.
Ett ben, just det.
Kalashfolket saknar nedskriven historia. Ingen vet deras ursprung.
Kvinnorna bär säregna huvudbonader prydda med snäckor-
-vistas öppet och utan slöja i offentligheten.
Deras ljusa hy och ögon-
-gör att vissa tror på ett släktskap med Alexander den store-
-som passerade för 2 000 år sen.
De här är husen som kvinnorna går när de har sin menstruation.
De har strikta renlighetsregler.
När kvinnorna har mens måste de stänga in sig i menshuset.
De är orena. Därför måste vi hålla den menstruerande kvinnan inomhus.
De stannar här tills mensen är över. Sen går de hem igen.
Hit går de när de föder barn.
Då kommer de hit, föder barnet och stannar kvar-
-i femton till tjugo dagar.
Här inne sker alltså förlossningar och menstruationer.
-Är män tillåtna här inne? -Nej.
De får inte gå in.
Hej. - De verkar vara ganska nöjda.
Det blir som en semester för dem. De vilar sig.
När de har mens känner de sig lite svaga.
-Då behöver de inte städa huset. -De måste vila.
Det är alltså ett vilohem? Så bra.
En nybliven mor måste besöka templet för att bli renad.
Kvistar av stenek och enbär används i en rituell rening-
-i förberedelsen inför ceremonin.
Maken bakar bröd som en fruktbarhetssymbol.
Det överlämnas till hustrun när hon och familjen anländer.
När brödet är utdelat och kvistarna har brunnit ännu en gång-
-är hon officiellt renad och kan återvända hem.
Ceremonierna är så främmande i Pakistan-
-att när jag promenerar med min guide-
-kan jag inte låta bli att fundera över folkets ursprung.
Vad tror du om kalashfolkets ursprung?
Grekerna tror att vi är greker, ättlingar till Alexander den store.
Från Alexander den stores invasion?
Och bulgarerna tror att vi är bulgarer.
Greker och bulgarer slåss om er... Vad tror du själv?
Enligt vår egen historia kommer vi från en plats kallad Sayam.
Men vi vet inte var den ligger.
Det var en rejäl promenad. Men du är van vid det.
-Det är brant här. -Ja, jag är född här.
Vilken fin utsikt. Vad har kalashfolket för gud?
-Är det en enda gud? -Vi har en gud, som sagt.
Vi tror på en skapare som har skapat hela världen.
Vad händer när en i kalashfolket dör? Återföds han?
Vi tror att när vi dör-
-så kommer vår själ till det vita berget Palar.
-Finns berget i verkligheten? -Ja, det ligger där borta.
Du ser den vita toppen där borta.
-Kommer själen dit? -Ja, våra själar kommer dit.
Vi ser det inte nu, men vi tror att det finns en stor borg-
-där kalashfolkets själar får bo.
Det är svårt att sia om framtiden för kalashfolket.
Jag fruktar att deras livsstil kan hotas när dalarna bli mer öppna.
Missionärer, antropologer, turistföretag och tv-team-
-kan göra deras kultur till en uppvisning snarare än nåt verkligt.
Det är dags att ta sig upp till Shandurpasset.
Hästarna har åkt i förväg till polomatchen.
Shandurpasset ligger dryga 2 000 meter högre upp.
Vi tar en paus för att vänja oss vid höjden. Föraren heter Razachan.
Han kommer från Chitral, men de talar inte...
De talar khowar. Vi övar på khowar tillsammans.
Jag har lärt mig att säga "fot". Det heter "pong".
"Pong". Mycket passande.
Mer om det senare.
Bergen reser sig allt brantare-
-men på varje platå försöker folk bruka jorden-
-med mycket enkla medel.
Det här är det smidigaste sättet att ta sig upp till passet.
Polohästarna har gått upp.
Inte alla här är galna i polo.
Jag hinner inte ge dem några tips, för jag måste läsa läxan.
Khowar är ett förtjusande språk.
Pappa heter "tut", mamma "nun" och mormor heter "wow".
Jag slipper tänka på jordskred-
-vilket troligen inträffar oftare än jag vill tänka på.
Himalaya, Karakoram och Hindu Kush är tre mäktiga bergsmassiv-
-som gör landskapet så dramatiskt.
Västerut ligger Chitral, österut ligger Gilgit-
-och de ska mötas här, 3 600 meter över havet-
-vid Shandurpasset.
Jättebra. Mycket bra kört.
Handelsmännen börjar sätta upp sina butiker.
Man förväntar sig en mångtusenhövdad publik.
Precis som alla andra kommer jag att tälta.
Här i Shandurpasset finns det bara ödslig vildmark-
-så polis, myndigheter och polospelare tar med sina tält.
Det sägs att 10 000 människor kommer hit precis som jag-
-för att äta, dricka och tömma tarmen vid Shandurpasset.
Håll platsen åt mig.
Det här blir vår matsal och festlokal vid världens tak.
Och här...
Olika tält... Där borta har vi biblioteket.
Det uppmuntrar till lärande och bildning.
Och köket ligger här. Det flammar livsfarligt från tältet.
Där har vi Zahoor. Zahoor är kock här.
En mycket bra karl. Den viktigaste av allihop.
Kocken Zahoor. Här har vi ved. Det är viktigt.
Och här vårt varmvatten för de närmaste dagarna.
Det krävs mycket ved, för det tar tid för vattnet att koka här.
Vi är på 3 600 meters höjd.
Efter en liten promenad har vi toaletterna, i olika färger.
Ni behöver inte följa efter.
Det är tidigt, och de två lagen tränar ihop.
Kapten för Gilgit är Bulbul Jan.
Han är 55 år och rider på sin favorithingst Truk.
Hans lag har vunnit två år i rad, och nu vill han göra ett hat-trick.
Kapten för Chitrals lag är Sikander Ul-Mulk, Sirajs bror.
Han rider på Bucephalus, en ung och snabb afghansk häst.
Efteråt drar de sig tillbaka till sina läger-
-och innan jag satsar några pengar vill jag ta reda på fakta.
Längre fram i passet, en bit från festivalområdet-
-ligger Gilgits läger. Det är här uppe.
Vi har kommit Chitral nära. Det är som att sova med fienden.
Men BBC måste vara opartiska, även vad gäller hästpolo.
Här borta ligger Gilgitlagets läger.
Det verkar lite mer välorganiserat. De är militärer och poliser.
Trots det är de gästvänliga, och jag får gärna tala med Bulbul-
-medan Truk äter lunch.
Du är lagkapten för Gilgit i år.
I hur många år har du varit lagkapten?
-I fyra år. -Hur många gånger har ni vunnit?
Två gånger. Två gånger förlorade vi.
Det sägs att det är 80 procent häst-
-och 20 procent människa i polo.
Din häst är speciell, för du har haft den länge.
I hur många år har din häst deltagit i spelet?
I femton år. Vi har spelat i Shandur i femton år.
Vad är det för speciellt med Truk som har varit med så länge?
En 21-årig häst. Vad gör honom så speciell?
Han och Truk förstår varandra mycket bra.
Truk känner igen hans kroppsvikt och sånt. De känner varandra.
Därför presterar de bra ihop.
Han säger att Truk vet om vi ska vinna eller förlora.
"Han kommunicerar och kan lugna mig," säger han.
"Jag ska vinna matchen åt dig."
Vad säger Truk om årets match?
-Han är på strålande humör. -Jag ska nog fråga Truk först.
I Chitrals lag är det inte lika muntert.
Några hästar återhämtar sig, och en blev skadad vid en träning.
De har haft så mycket otur-
-att jag frågar Sikander om han tror att svart magi-
-kan ha använts emot dem.
-Varför händer allt det här er? -Jag vet inte.
Kan det vara svart magi? Kan nån ha lagt en förbannelse över er?
Jag trodde inte på det.
Men alla andra tror på det, så kanske...
Publiken strömmar till.
Det finns kvinnliga supportrar, men de får sitta på en egen kulle.
Det är uppenbart att Gilgit borde vara favorit-
-men Chitral har en mer avslappnad attityd, som kan vara till fördel.
De tycks ha rätt inställning för freestyle-polo.
De spelar för skojs skull, och det gillar jag.
Är han fortfarande lika självsäker? Utmärkt.
Ni är säkra på att vinna. Det sa Chitral också.
Mår hästarna bra? Ni längtar säkert efter att få börja.
-Hur mår du? -Bra.
-Och hästarna? -Vi har hittat en.
Vi har köpt en ny häst till matchen.
I sista minuten. Vi behövde en, men hittade ingen.
Men i går kväll fick vi den, så nu är läget bättre.
Den hade följt med laget hit.
-Men den ägdes av nån annan. -Det blev lite förhandlingar...
-Känner ryttaren hästen? -Ja då.
-Är Bucephalus på gott humör? -Ja, han verkar gilla resan.
-Hur mår du själv? -Bra.
Lycka till. Hej då, Sikander.
Sikander är tapper, men den nya hästen kan innebära problem.
Det finns inget mer att göra. Sanningens ögonblick är inne.
Ryttarna ger allt, och på den här höjden-
-beror resultatet på hur bra hästarna klarar pressen.
Chitral tar en överraskande ledning, men Gilgit utjämnar.
I internationell polo avbryts matchen var sjunde minut.
Här springer hästarna i 25 minuter, och sen i ytterligare 25-
-kämpande för syre i den tunna luften.
Bulbul och Truk regerar på fältet, men så tar Chitral över.
Efter förvirring vid målet tar Gilgit ledningen igen.
Nästan genast rycker Chitral fram och kvitterar.
I halvtid står det 2-2.
Gilgit inleder starkast i andra halvlek och tar ledningen igen.
Knuffandet och tacklandet ökar när matchen blir allt mer freestyle.
Gilgit får in ett fjärde mål.
Farten tar ut sin rätt. Ryttare och häst kämpar till det yttersta.
Och så dödsstöten. Den ständigt lugne Bulbul-
-ger Gilgit en ointaglig ledning.
Chitrals supportrar är på väg hem-
-medan Gilgits fans vill hylla sina hjältar.
Alla blir så glada att polisen måste tillkallas.
Jag försöker få ett samtal med matchhjälten.
-Hur gick det för dig, Bulbul? -Jag är väldigt glad. Tack.
-Tack. -Så bra för Truk.
Såg du Truk? Tack.
Det må vara svart magi för Chitral, men för Gilgit är det bara magi.
Efter festen måste alla hem på ett eller annat sätt.
De flesta ska nedåt, men vi ska upp.
Vi ska högre än Shandur, till isen och snön-
-på en plats där få människor har satt sin fot.
Nära den kinesiska gränsen ligger Concordia, där två glaciärer möts-
-omgivna av två av världens högsta toppar.
K2, världens näst högsta berg, ligger åtta kilometer bort.
De frusna ravinernas skrovliga stup hotar att sluka mig.
Översättning: Malin Hedlund www.broadcasttext.com